מבוא לפילוסופיה של הלשון
1. במה עוסקת פילוסופיה של הלשון?
1.	עקב המלחמה שנת הלימודים האקדמית לא נפתחה במועדה.
2.	בלגךחר  קךר  לךחהךחדך.
3.	שנת הלימודים האקדמית נפתחה במועדה. 
4.	הדיקן שירה חלום ספר של.
5.	מחשבות ירוקות חסרות צבע ישנות עמוק.
6.	פרגה היה פילוסטופר 
7.	שרלוק הולמס הוא בלש מפורסם.
8.	יוליוס קיסר הוא מספר ראשוני.

מה הופך ביטוי לדקדוקי?
מה הופך ביטוי למשמעי?
מה הופך שרשרת של ביטויים לדקדוקית?
מה הופך שרשרת דקדוקית לפסוק בעל משמעות?
מה הופך פסוק בעל משמעות לאמיתי?
מה הקשר בין אמיתות או שקרות של טענה לבין משמעיותה?
איך מלים מציינות דברים בעולם? 
האם ניתן לדבר, לחשוב על דברים שלא קיימים בעולם, כמו שרלוק הולמס?
איך אפשר להבין פסוקים בשמיעה ראשונה? 

2. מהי מהפיכה בפילוסופיה?
מתן קדימה לשאלות בתחום מסוים (מטפיסיקה, אפיסטמולוגיה): עולם, תודעה, שפה.
                                    עולם

                                                             
הכרה                                              שפה
•	המהפיכה האפיסטמית של דקרט: שאלות אפיסטמיות—מה אני יכולה לדעת?—הן הבסיסיות. אי אפשר לענות על השאלה (המטפיסית) מה יש בעולם בלי שענינו קודם על השאלה מה אני יכולה לדעת על העולם? מה אני מוצדקת לחשוב על אודות העולם? המשמעות של שינוי הקדימות היא שטבע ההכרה קובע את טבע העולם. העולם הוא מה שהסובייקט יכול להכיר. 
•	המהפך הלשוני הופך את סדר ההסבר: השפה קודמת למחשבה בסדר ההסבר. בתפיסה המסורתית מחשבה קודמת לשפה. המהפך הלשוני אומר שאין דרך להסביר מהי מחשבה, מה זה לייחס מחשבה לסובייקט, ללא הבנה של פסוק בעל משמעות שמבטא מחשבה זו. לכן חקר השפה, חקר השאלה מה זה לפסוק להיות בעל משמעות הוא ראשוני. המשמעות של שינוי הקדימות היא שטבע השפה קובעת את טבע המחשבה. או לפחות, שיש תלות הדדית בין מחשבה לשפה: מחשבה לא קודמת לשפה.

3. התפיסה המסורתית—לוק על שפה
א. השפה יציר מלאכותי—בני האדם יצרו אותה למטרה מסוימת.
ב. הפונקציה של השפה היא תקשורת חברתית.
ג. השפה מכוונת להעביר בתקשורת מחשבות.
ד. מילה היא צליל, כשלעצמו, חסר משמעות: למילה אין משמעות "אינטרינזית".
ה. מלים (שהן רכיבים של שפה) הן סימנים של (מורים על) רכיבים של מחשבות.
ו. רכיב של מחשבה הוא אידיאה (מושג, בתרגום לעברית).
ז. האידיאה היא פנימית (כמוסה), לא "לנגד עיניהם של אחרים".
ח. המשמעות של מילה היא האידיאה שאותה היא מסמנת, או מציינת.
ט. אותה מילה מציינת אצל אחרים את האידיאה שהיא מציינת אצלי.
י. המילה מציינת באופן עקיף את האובייקט שהאידיאה היא אידיאה שלו.

3. העקרונות הבסיסיים של המפנה הלשוני.
מה ההיגיון שמאחורי המפנה הלשוני? תשובה אפשר למצוא כבר באחת היצירות המוקדמות והנחשבות ביותר של פרגה, יסודות האריתמטיקה, שם מנסה להוכיח את האנליטיות של האריתמטיקה. פרגה פותח את ספרו 'יסודות האריתמטיקה' בשלושה כללי יסוד:
תמיד להפריד בחדות בין הפסיכולוגי לבין הלוגי, בין הסובייקטיבי לבין האובייקטיבי
לעולם לא לבקש את משמעותה של מילה בבידוד, אלא אך ורק בהקשר של משפט,
לעולם לא להתעלם מן ההבחנה בין מושג לבין אובייקט.
זה מה שפרגה מוסיף לטובת ההצדקה של העקרונות: 
אם העיקרון השני לא נשמר, הרינו כמעט נאלצים לראות במשמעויותיהן של מילים תמונות או פעולות מנטליות של הנפש היחידה, ובכך להפר גם את העיקרון הראשון. באשר לעניין השלישי אין זו אלא אשליה להניח שמושג יכול להפוך לאובייקט בלי שנשנה אותו.
 (1950, X)
1. תמיד להפריד את הלוגי מהפסיכולוגי, הסובייקטיבי מהאובייקטיבי
מושאי הפסיכולוגיה הם תמונות מנטליות או דימויים בתודעה הפרטית של כל אחד. יש לי אידיאה בראש, האידיאה בראש מורה על אובייקט בעולם. אידיאות הן פרטיות וככאלה לא ניתנות לתקשורת ולכן סובייקטיביות. האנטי פסיכולוגיזם הוא כלל יסוד במיפנה הלשוני. כדי להפוך את סדר הקדימויות, צריך להודות שאידיאה היא תמיד פרטית. אם אנו פונים למושאי הפסיכולוגיה, אידיאות, רשמים ותהליכים מנטליים פנימיים, אנו פונים בעצם לתחום פרטי. 
 2: לעולם לא לחפש אחר משמעות המלה במבודד אלא אך ורק בהקשר של משפט
פרגה טוען שעקרון ההקשר הוא תנאי הכרחי לעקרון הראשון (אנטי-פסיכולוגיזם): אם אתה מחפש אחר המשמעות של המילה במבודד, אז אתה מנסה להסביר אותה במונחי דימויים מנטליים ואז אתה נגרר לפסיכולוגיזם. אם יחידת המשמעות הבסיסית היא מילה, אז מילה מקבלת משמעות באמצעות קישור לאובייקט חוץ לשוני (אידיאה). כדי להתחיל ממשהו אובייקטיבי, צריך להתחיל ממשהו פומבי: משפט.
3: תמיד להבחין בין אובייקט למושג
כדי להסביר את האחדות של המשפט, בניגוד לרשימה.